* Došlo:	18. 12. 2014
Kancelária Ú R SOI	
Došlo:	1	8. 12. 2014	[	
Podacie	yy	Čísio spisu:	s	
Prílohy	Vybavuje:
1	
t.
'■ Podacia čísle:	[Čisto spisu:	^Lj	
jprilohy/Bsty:		Vyhavuja:	VK	

4S/48/2014 - 50
8014200757

Toto rozhodnutie nadobudlo právo- _
platnost dňa £Ĺf.2r3í'L/Jľ?.i('l> > r
Krajský L%
dňa l.1..ri38:.2íl]6Zr
ROZSUDOK
V MENE SLOVENSKEJ REPUBLIKY
Krajský súd v Prešove v senáte zloženom z predsedníčky senátu JUDr. Viery Zoľákovej a členov senátu Mgr. Magdalény Želinskej a JUDr. Evy Slávikovej v právnej veci žalobcu Consumer Finance Holding, a.s., so sídlom Hlavné námestie 12, Kežmarok, IČO: 35 923 130, právne zastúpeného Beňo & partners, advokátska kancelária, s.r.o., so sídlom Nám. .sv. Egídia 93, Poprad, IČO: 44 250 029, proti žalovanej Slovenskej obchodnej inšpekcii, Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, so sídlom Prievozská 32, Bratislava, o preskúmanie rozhodnutia a postupu žalovanej zo dňa 7. apríla 2014 sp. zn. SK/0125/99/2014 na základe žaloby takto
rozhodol:
Žalobu zamieta.
Náhradu trov konania účastníkom nepriznáva.
Odôvodnenie
Žalobca sa žalobou zo dňa 10.06.2014 domáhal zrušenia rozhodnutia žalovanej sp. zn. SK/0125/99/2014 zo dňa 07.04.2014 v spojení s prvostupňovým rozhodnutím sp. zn. P/0391/07/13 zo dňa 27.11.2013. Zároveň si uplatnil nárok na náhradu trov konania.
Žalobu odôvodnil tým, že rozhodnutím správneho orgánu prvého stupňa bola žalovanému uložená sankcia vo výške 5.000 Eur pre porušenie povinností vyplývajúcich z § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 7 ods. 2 písm. a) a b) zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane

2
4S/48/2014
spotrebiteľa (ďalej len „zákon o ochrane spotrebiteľa“), a to pre porušenie zákazu používania nekalej obchodnej praktiky, ktorá je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a nekalej obchodnej praktiky a ktorá môže podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k službe. Žalobca podal voči uvedenému rozhodnutiu v zákonnej lehote odvolanie, ktorému žalovaná nevyhovela a rozhodnutie prvostupňového správneho orgánu v celom rozsahu potvrdila, pretože neuznala odvolacie dôvody žalobcu a sankciu vo forme peňažnej pokuty v uvedenom rozsahu potvrdila. Žalobca nesúhlasí s napadnutým rozhodnutím a je toho názoru, že postupom a rozhodnutím žalovanej bol ukrátený na svojich právach. Nezákonnosť rozhodnutia vidí v otázke uloženia sankcie za to, že údajne pred uzatvorením zmluvy o spotrebiteľskom úvere nemal oboznámiť spotrebiteľa o zmluvných podmienkach spotrebiteľského úveru prostredníctvom formulára „Štandardné európske informácie o spotrebiteľskom práve“ v zmysle § 4 ods. 2 zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch (ďalej len „ZoSÚ“), a to v tom, že žalovaná uložila sankciu v rozpore s dikciou § 4 ods. 1 ZoSÚ v nadväznosti na § 3 ods. 1, § 3 ods. 4, § 32 a § 35 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (ďalej len „Správny poriadok“), a to z dôvodu neunesenia dôkazného bremena žalovanej v zmysle vyhľadávacej zásady podľa § 3 ods. 4 Správneho poriadku, a to v otázke udelenia sankcie. Žalovaná udelila sankciu bez toho, aby relevantne a hodnoverne preukázala porušenie zákona žalobcom.
Žalovaná sa v plnom rozsahu stotožnila s právnym názorom prvostupňového správneho orgánu v tom, že žalobca porušil svoju zákonnú povinnosť uloženú v § 4 ods. 2 ZoSÚ keď v odôvodnení napadnutého rozhodnutia uviedla, že žalobca si splnenie tejto povinnosti nevedel právne relevantným spôsobom preukázať a zároveň, že je v záujme žalobcu ako kontrolovaného subjektu vedieť správnemu orgánu danú skutočnosť preukázať. Zákon v predmetnom ustanovení iba ukladá žalobcovi ako veriteľovi povinnosť poskytnúť spotrebiteľovi informácie v zmysle § 4 ods. 1 ZoSÚ vo forme podľa § 4 ods. 2 citovaného zákona v dostatočnom časovom predstihu pred uzatvorením zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Ako ďalej žalobca uviedol, predmetnú povinnosť voči spotrebiteľovi si riadne a včas splnil tak, ako mu to ukladá zákon a túto skutočnosť súdu preukázal citáciou zmluvného dojednania, podľa ktorej: „Klient podpisom Zmluvy o pôžičke prehlasuje, že pred uzavretím Zmluvy o pôžičke bol písomne oboznámený so zmluvnými podmienkami prostredníctvom Formulára o zmluvných podmienkach zmluvy o spotrebiteľskom úvere (Zmluvy o pôžičke), ktorý prevzal.“ Žalobca predmetným dojednaním preukazoval skutočnosť, že formulár v zmysle § 4 ods. 2 ZoSÚ spolu so všetkými jeho náležitosťami v zmysle § 4 ods. 1 ZoSÚ bol spotrebiteľom riadne pred podpisom zmluvy odovzdaný a spotrebiteľ ho zároveň prevzal. Teda povinnosť v zmysle § 4 ZoSÚ bola zo strany žalobcu riadne a včas splnená a udelená sankcia zo strany žalovanej je nezákonná.
V zmysle vyhľadávacej zásady, ktorou bolo napadnuté správne konanie žalovanej o porušenie právnych povinností nepochybne viazané, bol konajúci správny orgán povinný zistiť skutočný stav veci vo verejnom záujme a dôkazné bremeno v zmysle uvedenej vyhľadávacej zásady postihovalo v plnom rozsahu konajúci správny orgán. Žiaden z účastníkov takéhoto konania nie je a ani nemôže byť procesné zodpovedný za to, či sa určitú skutočnosť podarí alebo nepodarí preukázať. Preto tvrdenie žalovanej, že žalobca si splnenie tejto zákonnej povinnosti nevedel právne relevantným spôsobom preukázať, nemôže byť právne relevantným dôvodom na uloženie sankcie, a teda dostatočným nepreukázaním porušenia zákona. V tejto časti preto žalobca považoval rozhodnutie žalovanej za

3
4S/48/2014
nepreskúmateľné pre nedostatok dôvodov a zároveň za nezákonné.
Rozhodnutie žalovanej považoval za nezákonné aj z dôvodu porušenia ďalšej procesnej zásady správneho konania, ktoré zákonodarca upravil ako základné pravidlá konania v § 3 Správneho poriadku, a to zásady materiálnej pravdy, nakoľko správny orgán nijakým spôsobom nepreukázal porušenie ZoSÚ v zmysle § 4 ods. 1 žalobcom. Zásada materiálnej pravdy vyjadruje predovšetkým požiadavku, aby správny orgán úplne a presne zistil skutočný stav a zaobstaral si potrebné podklady pre rozhodnutie, úzko súvisí so zásadou zákonnosti ako jedným zo základných princípov právneho štátu zakotvený v Ústave SR, ktorá sa nevzťahuje len na procesné, ale aj hmotnoprávne predpisy upravujúce podmienky pre priznanie práv alebo určenie povinností. Ak sa žalovaná nestotožnila s tvrdením žalobcu o tom, že si splnil svoje zákonné povinnosti uložené § 4 ZoSÚ, bola povinná v zmysle § 32 ods. 1 Správneho poriadku vykonať dokazovanie (zistiť presne a úplne skutkový stav veci). Teda v prípade, že mala žalovaná pochybnosti o tvrdení žalobcu a o jeho listinnom dôkaze (predloženom predzmluvnom formuláre), že nebol predmetný predzmluvný formulár riadne a včas v zmysle ZoSÚ spotrebiteľovi odovzdaný, mala v zmysle § 35 Správneho poriadku predvolať svedka (sprostredkovateľa predmetného spotrebiteľského úveru a/ alebo aj dotknutého spotrebiteľa) a vypočuť ich o skutočnostiach za akých okolností došlo k odovzdaniu predmetného formulára a či ostali zachované lehoty určené zákonom. Poukázal na skutočnosť, že ustáliť riadne zistený skutkový stav veci a na základe neho zákonne a spravodlivo rozhodnúť je povinná práve žalovaná ako konajúci správny orgán a v žiadnom prípade nie žalobca ako to uviedla žalovaná. Zistením skutočného stavu v zmysle zásady materiálnej pravdy sa rozumie zistenie všetkých podstatných skutočností v súlade s príslušným hmotnoprávnym predpisom, pričom pri zisťovaní skutočného stavu musí správny orgán klásť dôraz na úplnosť a presnosť jednotlivých zistení, čo má viesť k presvedčivosti rozhodnutia správneho orgánu, predovšetkým v odôvodnení rozhodnutia (musí v ňom uviesť, ktoré skutočnosti boli podkladom pre rozhodnutie a akými úvahami sa pri ich hodnotení spravoval). Spoľahlivo zistený stav veci je podmienkou perfektnosti všetkých vydaných rozhodnutí. Správny orgán nemôže ukladať sankcie žalobcovi len na základe ničím nepreukázateľných predpokladov.
Žalobca vidí nezákonnosť rozhodnutia žalovanej aj v otázke uloženia sankcie za to, že žalobca údajne v čase uzatvorenia zmluvy o spotrebiteľskom úvere nemal oboznámiť spotrebiteľa o výške, počte a termínoch splátok istiny úrokov a iných poplatkov prostredníctvom formulára „Splátkového kalendára“ v zmysle § 9 ods. 2 písm. k) ZoSÚ, a to v tom, že žalovaná uložila žalobcovi sankciu v rozpore s dikciou § 4 ods. 1 ZoSÚ v nadväznosti na § 3 ods. 1 a 4, § 32 a § 35 Správneho poriadku, a to z dôvodu neunesenia dôkazného bremena žalovanej v zmysle vyhľadávacej zásady podľa § 3 ods. 4 Správneho poriadku v otázke udelenia sankcie. Žalovaná uložila sankciu bez toho, aby relevantne a hodnoverne preukázala porušenie zákona žalobcom. Jej závery sú v tejto otázke nepodložené a nezakladajú sa na pravde, pretože bez toho, aby vykonala v súlade s § 32 a 35 Správneho poriadku dokazovanie, konštatovala, že splátkový kalendár mal byť spotrebiteľovi odovzdaný ex post po podpise zmluvy o spotrebiteľskom úvere. S týmito závermi žalobca nesúhlasil a mal za to, že sú nepreskúmateľné pre nedostatok dôvodov, nakoľko jediným dôkazom o tejto konštrukcii osvojenej žalovanou je zmluvné dojednanie, ktoré je obsahom Všeobecných obchodných podmienok v časti definície a výkladové pravidlá, kde je definovaný pojem Splátkový kalendár ako: „rozpis splátok s určením termínu a výšky, ktorý spoločnosť doručí

4
4S/48/2014
klientovi a ktorý sa klient zaväzuje dodržiavať výšku a termín splátok uvedených v zmluve a/ alebo podmienkach a/ alebo VOP“. Žalobca poukázal na to, že táto definícia sama o sebe, aj napriek skutočnosti, že v nej je uvedené slovné spojenie „ktorý spoločnosť doručí klientovi“ nie je relevantným dôkazom o tom, že žalobca ako veriteľ mal porušiť § 9 ods. 2 písm. k) ZoSU, a teda v zmluve o spotrebiteľskom úvere neuviedol výšku, počet a termíny splátok. Napadnuté rozhodnutie sa podľa žalobcu v tejto časti opiera iba o domnienky, čo je v rozpore so zásadami spravodlivého správneho konania. Správne orgány smú v správnom konaní rozhodovať a ukladať sankcie iba na základe exaktne zisteného skutkového stavu veci a iba ak sú si za každých okolností isté (čo musia relevantne preukázať v súlade so zásadou materiálnej pravdy a vyhľadávacou zásadou).
Žalobca ďalej poukázal na skutočnosť, že ustáliť riadne zistený skutkový stav veci a na základe neho zákonne a spravodlivo rozhodnúť je povinná práve žalovaná ako konajúci správny orgán a v žiadnom prípade nie žalobca ako to uviedla žalovaná. V zmysle vyhľadávacej zásady, ktorou bolo napadnuté správne konanie žalovanej o porušenie právnych povinností nepochybne viazané, bol konajúci správny orgán povinný zistiť skutočný stav veci vo verejnom záujme a dôkazné bremeno v zmysle uvedenej vyhľadávacej zásady postihovalo v plnom rozsahu konajúci správny orgán. Žiaden z účastníkov takéhoto konania nie je a ani nemôže byť procesné zodpovedný za to, či sa určitú skutočnosť podarí alebo nepodarí preukázať. Žalovaná neuniesla dôkazné bremeno o tom, že spotrebiteľ nemal v čase uzatvárania zmluvy o spotrebiteľskom úvere informácie podľa § 9 ods. 2 písm. k) ZoSU. Naopak, žalobca opätovne uviedol, že dané informácie boli obsahom jednak samotnej zmluvy o spotrebiteľskom úvere ako aj jednak samotnéno tlačiva- splátkového kalendára, ktorý bol spotrebiteľovi odovzdaný pred uzatvorením zmluvy o spotrebiteľskom úvere ako jeho neoddeliteľná súčasť. Predmetný splátkový kalendár žalobca spotrebiteľovi odovzdal, a ten ho prevzal, čo potvrdil podpisom predmetnej zmluvy. Ak sa správny orgán nestotožní s tvrdením kontrolovaného subjektu, je povinný v zmysle § 32 ods. 1 Správneho poriadku vykonať dokazovanie (zistiť presne a úplne skutkový stav). Teda v prípade, ak má správny orgán pochybnosti o tvrdení žalobcu, že bol predmetný predzmluvný formulár riadne a včas v zmysle zákona spotrebiteľovi odovzdaný, nech v zmysle § 35 Správneho poriadku predvolá svedka (sprostredkovateľa predmetného spotrebiteľského úveru) a nech ho vypočuje o skutočnostiach, za akých okolností a či v lehotách určených zákonom k odovzdaniu predmetného formulára došlo. Žalobca poukázal na skutočnosť, že ustáliť riadne zistený skutkový stav veci a na základe neho zákonne a spravodlivo rozhodnúť je povinný práve správny orgán a v žiadnom prípade nie kontrolovaný subjekt. Z uvedeného dôvodu považoval žalobca v tejto časti rozhodnutie o udelení pokuty za nedôvodné, ničím nepodložené, a teda aj nezákonné.
Žalobca videl nezákonnosť rozhodnutia žalovanej aj v tom, že údajne v čase uzatvorenia zmluvy o spotrebiteľskom úvere nemal v predmetnej zmluve uviesť zákonom predpísané podstatné náležitosti, a to druh spotrebiteľského úveru, adresu predávajúceho, na ktorej môže spotrebiteľ uplatniť reklamáciu alebo sťažnosť, a to v rozpore s § 9 ods. 1 v nadväznosti na § 9 ods. 2 písm. a) a c) ZoSU, a to v tom, že žalovaná uložila žalobcovi sankciu v rozpore s dikciou § 4 ods. 1 ZoSÚ v nadväznosti na § 3 ods. 1, § 3 ods. 4, § 32 § 35 Správneho poriadku z dôvodu neunesenia dôkazného bremena žalovanej v zmysle vyhľadávacej zásady podľa § 3 ods. 4 Správneho poriadku, a to v otázke udelenia sankcie. Žalovaná udelila sankciu bez toho, aby relevantne a hodnoverne preukázala porušenie zákona

5
4S/48/2014
žalobcom. Žalobca opätovne uviedol, že si svoju zákonnú povinnosť v zmysle § 9 ods. 1 v nadväznosti na § 9 ods. 2 písm. a) a c) ZoSÚ v celom rozsahu splnil. Vo všeobecných obchodných podmienkach, ktoré sú súčasťou zmluvy o pôžičke- sú obsahom jednej listiny v časti „definície a výkladové pravidlá“ je definovaný pojem „Pôžička“- ktorý podľa tejto zmluvnej definície znamená viazaný spotrebiteľský úver v čiastke poskytnutej Klientovi Spoločnosťou. Zmluvné podmienky, ktoré sú jednak súčasťou jednej listiny spolu so zmluvou o pôžičke a ktoré sú zároveň v zmysle „Vyhlásenia klienta“ neoddeliteľnou súčasťou zmluvy a podpisom zmluvy o pôžičke sa stali pre klienta záväznými. Žalobca odkázal na prehlásenie spotrebiteľa ako klienta, že: „Prehlasuje, že som sa pred podpísaním Zmluvy oboznámil s Podmienkami k zmluve a so Všeobecnými obchodnými podmienkami, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou Zmluvy, súhlasím s nimi, nemám k nim žiadne výhrady a zaväzujem sa ich dodržiavať.“
Všeobecné obchodné podmienky sú neoddeliteľnou súčasťou zmluvy o spotrebiteľskom úvere- teda ich text je samotnou zmluvou o spotrebiteľskom úvere, z čoho vyplýva, že úprava všetkých práv a povinností oboch zmluvných strán môže byť v ktoromkoľvek z týchto dokumentov. Ak teda ZoSÚ ukladá nejakú povinnosť, táto môže byť podľa žalobcu buď v texte zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo v obchodných podmienkach, nehovoriac o tom, že sú súčasťou jednej a tej istej listiny. Ak by bol názor žalovanej správny, aký by bol rozdiel v prípade, ak by žalobca ako veriteľ „druhú časť listiny zmluvy o spotrebiteľskom úvere“ nenazýval všeobecné obchodné podmienky, ale iba by plynule pokračoval v číslovaní jednotlivých odsekov a bodov zmluvy. Y takomto prípade by podľa interpretácie žalovanej bola táto časť zmluvy v poriadku. Takýto formalistický výklad práva však podľa žalobcu nemôže požívať právnu ochranu, a preto je napadnuté rozhodnutie v tejto časti nezákonné. Kontrolovaný subjekt zároveň poukázal na skutočnosť, že sa v žiadnom prípade neodchýlil od kogentného § 9 ods. 2 písm. a) ZoSÚ, nakoľko jasne a jednoznačne uviedol, že poskytnutý úver je „viazaným spotrebiteľským úverom“- tým v celom rozsahu bez ohľadu na formu naplnil dikciu § 9 ods. 2 písm. a), napadnuté rozhodnutie je pre to v tejto časti nezákonné, a to pre rozpor so zásadou legality, pretože správny orgán nemôže udeliť sankciu za údajné porušenie hmotného práva v prípade, ak žalobca v celom rozsahu naplnil zákonnú povinnosť.
Žalobca si svoju zákonnú povinnosť splnil v celom rozsahu aj v zmysle § 9 ods. 2 písm. c) ZoSÚ, nakoľko vo všeobecných zmluvných podmienkach, ktoré sú súčasťou zmluvy o pôžičke, sú v časti „všeobecné ustanovenia“ v bode 14.13 „Klient je oprávnený akékoľvek podnety týkajúce sa kvality a správnosti Služieb poskytnutých Spoločnosťou uplatniť vo forme reklamácie, ktorú zasiela na adresu Consumer Finance Holding, a.s., Hlavné námestie 12, 060 01 Kežmarok.“ Mal za to, že v tejto časti prvostupňový orgán predmetnú zákonnú povinnosť nesprávne právne posúdil, pretože ZoSÚ pojem „predávajúci“ nedefinuje, z tohto dôvodu je potrebné vychádzať zo všetkých noriem spotrebiteľského práva, najmä zo zákona o ochrane spotrebiteľa, ktorý osobu „predávajúceho“ označuje vo všeobecnosti ako dodávateľa tovarov a služieb, teda ja v zmysle ZoSÚ analogicky ako „veriteľa“. Nakoľko ZoSÚ pojem „predávajúci“ žiadnym spôsobom nevymedzuje a ani ho inak nedefinuje, mal kontrolovaný subjekt za to, že je potrebné vymedziť tento pojem interpretáciou analógia iuris a použiť najbližší možný predpis, teda zákon o ochrane spotrebiteľa, ktorý pojem „predávajúci“ jednoznačne vymedzuje ako „osobu dodávateľa, teda osobu poskytujúcu tovar alebo službu“. V zmysle § 9 ods. 2 písm. c) ZoSÚ je teda potrebné uvádzať osobu a identifikačné údaje

6
4S/48/2014
„veriteľa“ a nie predávajúceho tovaru, ako sa domnieva žalovaná. Na zmluve o spotrebiteľskom úvere sú aj napriek tomu uvedené aj identifikačné údaje „predávajúceho tovaru“, a to v rozsahu stanovenom v § 9 ods. 2 písm. c) ZoSÚ, konkrétne v časti zmluvy o spotrebiteľskom úvere s označením „Sprostredkovateľ“, teda je možné skonštatovať, že bez akýchkoľvek ďalších pochybností mal spotrebiteľ všetky relevantné informácie aj o kontaktných údajoch predávajúceho tovaru.
Žalobca vidí nezákonnosť rozhodnutia žalovanej aj v otázke uloženia sankcie za to, že tzv. inkorporačná doložka, ktorá je obsahom zmluvy o spotrebiteľskom úvere je neprijateľnou obchodnou podmienkou a to v tom, že žalovaná uložila žalobcovi sankciu v rozpore s dikciou § 53 ods. 4 zákona č. 40/1964 Zb. Občianskeho zákonníka (ďalej len „Občiansky zákonník“) v nadväznosti na § 3 ods. 1 a § 47 ods. 3 Správneho poriadku, a to z dôvodu, že žalovaná mala preukázané že tzv. inkorporačná doložka, ktorá je obsahom zmluvy o spotrebiteľskom úvere je neprijateľnou podmienkou v spotrebiteľskej zmluve, čím predmetné ustanovenie nesprávne právne posúdila a tým porušila zásadu legality a zároveň, že svoje závery v tejto časti absolútne neodôvodnila, čím sa stalo napadnuté rozhodnutie v tejto časti nepreskúmateľné pre nedostatok dôvodov. Žalobca poukázal na zmluvné dojednanie v zmluve o spotrebiteľskom úvere, podľa ktorého spotrebiteľ prehlásil, že sa pred podpísaním zmluvy oboznámil s podmienkami k zmluve o pôžičke a so Všeobecnými obchodnými podmienkami, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou zmluvy, súhlasí s nimi, nemá k nim žiadne výhrady a zaväzuje sa ich dodržiavať. Podľa názoru žalobcu ide o štandardnú inkorporačnú doložku ktorú platné právo umožňuje dojednať v rámci štandardnej formulárovej zmluvy. Všeobecné obchodné podmienky používajú dodávatelia tovarov a siužieb v rámci spotrebiteľsko-dodávateľských vzťahoch a ich inkorporovaním sa stávajú jej neoddeliteľnou súčasťou. Aj napriek skutočnosti, že otázku všeobecných obchodných podmienok osobitne neupravuje vo všeobecnej časti Občiansky zákonník, vyplýva generálna prípustnosť ich použitia z privátnej autonómie subjektov a z nedostatku zákonného zákazu ich použitia. Podmienkou správneho inkorporovania všeobecných obchodných podmienok do štandardnej spotrebiteľskej zmluvy je jasná a zrozumiteľná inkorporačná doložka.
Ďalej poukázal na skutočnosť, že platné právo nezakazuje časti zmluvy dojednávať na viacerých listinách (a teda zákonom nie sú zakázané ani všeobecné obchodné podmienky). Jediným obmedzením, ktorá by podľa neho bola spôsobilá privodiť neplatnosť odkazu na ne, je inkorporačná doložka, ktorá ako každé iné súkromnoprávne dojednanie musí spĺňať požiadavky podľa § 37 Občianskeho zákonníka, teda musí byť určité a zrozumiteľne formulované a zároveň spotrebiteľ ako kontrahend musí s takýmto dojednaním vysloviť slobodný a vážny súhlas. Mal za to, že predmetná inkorporačná doložka spĺňa požiadavky podľa § 37 Občianskeho zákonníka a zároveň poukázal na to, že predmetné dojednanie nespôsobuje značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, a preto žalobca nevidí dôvod posúdiť predmetné dojednanie ako neprijateľnú podmienku v spotrebiteľskej zmluve. Aj v tejto časti preto považoval napadnuté rozhodnutie za nepreskúmateľné pre nedostatok dôvodov, nakoľko žalovaný správny orgán iba konštatoval neprijateľnosť predmetného zmluvného dojednania, avšak žiadnym spôsobom svoje závery neodôvodnil a tým uprel žalobcovi práva na spravodlivý a zákonný správny proces.
Žalobca videl nezákonnosť rozhodnutia žalovanej ďalej v otázke posúdenia schopnosti

7
4S/48/2014
splácať spotrebiteľský úver spotrebiteľom a to v tom, že žalovaná uložila sankciu žalobcovi v rozpore s dikciou § 7 ods. 1 ZoSÚ v nadväznosti na § 3 ods. 1 a § 47 ods. 3 Správneho poriadku, a to z dôvodu, že žalovaná mala za preukázané, že žalobca ako veriteľ neposúdil s odbornou starostlivosťou schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľskú úver, čím zistený skutkovú stav neprávne vyhodnotila a dôsledku čoho predmetné ustanovenie nesprávne právne posúdila a tým porušila zásadu legality a zároveň, že svoje závery v tejto časti nedostatočne odôvodnila, čím sa stalo napadnuté rozhodnutie v tejto časti nezákonné pre rozpor zo zákonom.
Žalobca v súlade s § 7ods. 2 ZosÚ požiadal spotrebiteľa- žiadateľa o spotrebiteľský úver, aby uviedol úplne, presne a pravdivo informácie o výške jeho skutočného reálneho príjmu, o zdroji jeho príjmov, o jeho osobnom stave, veku, vzdelaní, bydlisku, type bývania a podobne. Zároveň žalobca v súlade s požiadavkami odbornej starostlivosti a najmä po zohľadnení výšky požadovanej pôžičky (950 Eur), výšky požadovanej mesačnej splátky (28,88 Eur), súčasne v nadväznosti na priemerný čistý mesačný príjem mal za to, že spotrebiteľ je schopný predmetný spotrebiteľský úver splácať. Podrobne popísal postup, akým dospel k daným záverom. Vzhľadom na stabilitu spotrebiteľovho príjmu- starobný dôchodok, ktorého priemerná výška bola v rozhodujúcom čase vo výške 287,75 Eur, v čase posudzovania schopnosti splácať spotrebiteľský úver musel konštatovať, že je dostatočným príjmom a to aj vzhľadom na celkovú výšku poskytnutého úveru- t.j. sumu 950 Eur ako aj vzhľadom na výšku mesačnej splátky úveru t.j. sumy 28,88 Eur. Žalobca sa teda v danom prípade, vzhľadom na výšku poskytnutého úveru, výšku mesačnej splátky, sociálny status spotrebiteľa, obvyklú výšku výdavkov danej skupiny spotrebiteľov, konajúc v súlade s čestnou obchodnou praxou a inými požiadavkami odbornej starostlivosti, rozhodol poskytnúť spotrebiteľovi spotrebiteľský úver, a to za účelom financovania kúpy spotrebného výrobku, ktorý si spotrebiteľ hodlal zadovážiť pre osobnú potrebu. Kritériá pracovného zaradenia, priemernej výšky príjmu obdobného statusu spotrebiteľov, rodinný stav, typ bývania, obvyklé priemerné náklady, počet vyživovaných osôb, vzdelanie posudzoval žalobca jednotlivo ako aj vo vzájomnej súvislosti a dospel k záveru, že spotrebiteľ je schopný a spôsobilý splácať požadovaný spotrebiteľský úver. V neposlednom rade uviedol, celkový model posudzovania schopnosti spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver je komplexnejší a je tvorený nielen matematickým vyhodnotením rozdielu medzi príjmami a výdavkami, ale podstatnou súčasťou je aj použitie špecifického štatistického modelu pravdepodobnosti zlyhania schopnosti splácať úver, ktorý pracuje s klientom s uvedenými socioekonomickými údajmi. Toto hodnotenie je priradzované v osobitnom počítačovom systéme špecificky vyvinutom na stanovený účel, ktorý po zadaní vstupných parametrov deklarujúcich spotrebiteľom v žiadosti o úver automaticky vyhodnocuje schopnosť spotrebiteľa splácať požadovaný typ a výšku úveru. Predmetné vyžadované kritériá žalobcom ako veriteľom spotrebiteľ splnil, z uvedeného dôvodu mu bol spotrebiteľský úver v požadovanej výške poskytnutý.
Žalobca ďalej poukázal aj na skutočnosť, že nakoľko je nebankovou finančnou inštitúciou, nemá zákonnú stanovenú možnosť vstupovať do registrov Sociálnej poisťovne, a teda nemá možnosť si overiť reálny príjem v tejto inštitúcii, zároveň neexistuje register exekúcii prístupný veriteľom. Príjem spotrebiteľa vo výške 400 Eur uviedol obchodný zástupca žalobcu ako veriteľa.
Na základe vyššie uvedených skutočností mal za to, že si splnil svoje zákonné

8
4S/48/2014
povinnosti, konal s odbornou starostlivosťou a teda za žiadnych okolností sa nedopustil hrubého porušenia povinnosti podľa § 7 ods. 1 ZosU, a z uvedeného dôvodu žalovaná zistený skutkový' stav neprávne vyhodnotila v čoho dôsledku predmetné ustanovenie nesprávne právne posúdila a tým porušila zásadu legality a zároveň, že svoje závery v tejto časti nedostatočne odôvodnila, čím sa stalo napadnuté rozhodnutie v tejto časti nezákonné pre rozpor zo zákonom. Vyššie opísané konanie žalobcu, ktorým údajne mal ako veriteľ porušiť § 7 ods. 1 ZosÚ, pretože údajne nesprávne posúdil schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver, za žiadnych okolností nespĺňa požiadavky, aby bolo prehlásené za nekalú obchodnú praktiku podľa § 7 ods. 1 v nadväznosti na 7 ods. 2 zákona o ochrane spotrebiteľa tak ako je uvedené vo výroku napadnutého rozhodnutia. Posudzovanie schopnosti splácať úverové splátky je síce zákonom uloženou povinnosťou veriteľa, avšak vo vzťahu k skutočnosti, či sa veriteľ rozhodne alebo nerozhodne spotrebiteľovi poskytnúť úver v požadovanej výške nemá žiaden vplyv. Predmetné konanie preto, aj keby mal súd za preukázané, že došlo k porušeniu povinností žalobcu ako veriteľa, nemôže za žiadnych okolností vykazovať znaky nekalej obchodnej praktiky, pretože samo o sebe nenarušuje ani nie je schopné podstatne narušiť ekonomické správania spotrebiteľa vo vzťahu k požadovanej službe. Predmetné konanie nemôže byť posudzované ani ako klamlivé konanie, ktorým by veriteľ spotrebiteľa zavádzal resp. inak ovplyvňoval jeho ekonomické správanie, v čoho dôsledku by spotrebiteľ mal urobiť rozhodnutie o ekonomickej transakcii, ktoré by inak neurobil.
Na základe vyššie uvedených skutočností mal žalobca za to, že postup a rozhodnutie žalovanej v spojení s rozhodnutím prvostupňového správneho orgánu sú nezákonné z dôvodu nedostatočného odôvodnenia, žalovaná v rozpore s príslušnými ustanoveniami Správneho poriadku nedostatočne zistila skutkový stav veci, nevykonala potrebné dokazovanie na ustálenie skutkového stavu a zistené skutkové zistenia nesprávne právne posúdila, teda rozhodnutie ako celok pôsobí nepresvedčivo a teda je ako celok nepreskúmateľné a teda aj nezákonné. Z uvedených dôvodov navrhol, aby súd napadnuté rozhodnutie zrušil.
Žalovaná v písomnom vyjadrení k podanej žalobe navrhla žalobu ako nedôvodnú zamietnuť. K námietkam žalobcu uviedla, že mala za to, že žalobou napadnuté rozhodnutie bolo vydané v súlade s platnou právnou úpravou, v súlade so zásadami správneho konania, na základe spoľahlivo zisteného a správne právne posúdeného skutkového stavu veci a že námietkami predloženými žalobcom sa správne orgány prvého aj druhého stupňa pri rozhodovaní podrobne zaoberali a svoje skutkové, ako aj právne závery v odôvodnení prvostupňového, ako aj druhostupňového rozhodnutia náležité odôvodnili. Vykonanou kontrolou zameranou na prešetrenie spotrebiteľského podnetu č. 326/2013 bolo zistené, že žalobca pri uzatváraní predmetnej zmluvy vystupoval v pozícii predávajúceho v zmysle § 2 písm. b) bod 1 zákona o ochrane spotrebiteľa a zároveň v pozícii veriteľa v zmysle § 2 písm. a) zákona o spotrebiteľských úveroch. Pri poskytovaní spotrebiteľských úverov sa teda na žalobcu vzťahovali povinnosti jednak v zmysle zákona o ochrane spotrebiteľa, ako aj ZoSU, pričom jednou z nich je povinnosť v zmysle § 4 ods. 1 a 2 ZoSÚ, v zmysle ktorých je veriteľ povinný v dostatočnom časovom predstihu pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere poskytnúť spotrebiteľovi v súlade so zmluvnými podmienkami ponúkanými veriteľom alebo požiadavkami spotrebiteľa poskytnúť zákonom stanovené informácie vo forme formulára pre

9
4S/48/2014
štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere (ďalej len „formulár"), a to v listinnej podobe alebo v podobe zápisu na inom trvanlivom médiu, ktoré je dostupné spotrebiteľovi. Za účelom preverenia dodržania predmetnej povinnosti vo vzťahu k prešetrovanému prípadu boli od žalobcu požadované podklady, ktoré by jej splnenie preukazovali. Žalobca však ako na jediný dôkaz o splnení si predmetnej povinnosti poukázal na ustanovenie zmluvnej podmienky obsiahnutej v zmluve, v zmysle ktorej klient (spotrebiteľ) prehlasuje, že pred uzavretím zmluvy bol písomne oboznámený so zmluvnými podmienkami prostredníctvom Štandardných informácií o spotrebiteľskom úvere, ktorý mu bol doručený a ktorý prevzal. Žalovaná trvala na tom, že predmetné zmluvné ustanovenie nemožno považovať za dôkaz o splnení si povinnosti v zmysle § 4 ods. 1 a 2 ZoSÚ, nakoľko sa jedná o neprijateľnú podmienku v spotrebiteľskej zmluve, ktorou sa na spotrebiteľa neprijateľne prenáša dôkazné bremeno, ktoré by mal niesť práve žalobca, ako veriteľ v zmysle ZoSÚ. Dodala tiež, že uvedená zmluvná podmienka bola v zmluve o pôžičke uvedená veľmi malým písmom, pričom bola začlenená do súvislého textu rôznych iných prehlásení, čo môže spôsobiť, že spotrebiteľ nie je schopný ju vôbec prečítať, resp. ju prehliadne, prípadne si neuvedomí jej význam. Vzhľadom na uvedené sa teda nestotožnila s názorom žalobcu, že splnenie predmetnej povinnosti v konaní preukázal. V danej súvislosti žalobca vo svojom vyjadrení zo dňa 21.08.2013 tvrdil, že formulár bol zo strany spotrebiteľa vlastnoručne podpísaný, a teda niet pochýb o tom, že ho mal v rozhodujúcom čase k dispozícii. K uvedenému sa vyjadril už druhostupňový správny orgán v odôvodnení svojho rozhodnutia, keď poukázal na skutočnosť, že vo vyhotovení formulára, ktoré žalobca v rámci predloženia podkladov k danej veci správnemu orgánu poskytol, síce boli vytlačené aj identifikačné údaje spotrebiteľa, avšak jeho podpisom opatrený nebol. Pravdivosť predmetného tvrdenia žaiobcu sa teda nepotvrdila. Žalobca teda v konaní nepredložil žiadne dôkazy, ktoré by relevantným spôsobom preukazovali nielen to, že formulár bol spotrebiteľovi poskytnutý v dostatočnom časovom predstihu, ale ani skutočnosť, či tento vôbec bol spotrebiteľovi poskytnutý.
V podanej žalobe žalobca tvrdí, že splátkový kalendár spotrebiteľovi odovzdal, avšak toto svoje tvrdenie opätovne nepodoprel žiadnymi relevantnými dôkazmi. Správne orgány preskúmali obsah žalobcom predloženej zmluvy o pôžičke, pričom zistili, že táto neobsahovala (okrem iných zákonom stanovených náležitostí) výšku, počet a termíny splátok istiny, úrokov a iných poplatkov v zmysle § 9 ods. 2 písm. k) ZoSÚ. V zmluve bola uvedená len celková výška splátky, počet splátok a termín konečnej splatnosti úveru. Žalobca ako prílohu listu zo dňa 07.05.2013 predložil správnemu orgánu tiež splátkový kalendár, avšak nijakým spôsobom nepreukázal, že tento bol skutočne odovzdaný spotrebiteľovi ako súčasť zmluvy. Do pozornosti súdu tiež dala rozdiel medzi splátkovým kalendárom predloženým žalobcom, kde je spotrebiteľ správne špecifikovaný ako „Elena Šechná" a splátkovým kalendárom predloženým v rámci podnetu, ktorý obsahuje nepresne uvedené meno spotrebiteľa „Alena Šechná". Takto nesprávne špecifikované meno má spotrebiteľka uvedené aj v rámci listu žalobcu zo dňa 08.03.2013, ktorým bola vyzývaná na úhradu prvej splátky, čo len potvrdzuje obsah podania, v zmysle ktorého bol splátkový kalendár spotrebiteľovi zaslaný až dodatočne spolu s listom žalobcu. Žalovaná považovala skutkový stav v danej časti za presne a spoľahlivo zistený, a to v súlade s § 3 ods. 5, ako aj § 32 ods. 1 a 2 a § 34 ods. 4 a 5 Správneho poriadku, a teda pre posúdenie uvedeného konania nebolo potrebné vykonať ďalšie dokazovanie.
Čo sa týka námietok žalobcu v súvislosti s porušením povinnosti uviesť v zmluve druh

10
4S/48/2014
spotrebiteľského úveru, žalovaná zotrvala na stanovisku, že táto nebola riadne zo strany žalobcu splnená. Na uvedenom nič nemení ani skutočnosť, že v rámci definícií a výkladových pravidiel obsiahnutých vo všeobecných obchodných podmienkach je definovaný pojem pôžička ako celková výška viazaného spotrebiteľského úveru v čiastke poskytnutej klientovi spoločnosťou a ani prehlásenie spotrebiteľa vložené do textu formulárovej zmluvy, v zmysle ktorého spotrebiteľ prehlasuje, že sa pred podpísaním zmluvy oboznámil s podmienkami k zmluve o pôžičke a so všeobecnými obchodnými podmienkami, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou zmluvy, súhlasí s nimi, nemá k nim žiadne výhrady a zaväzuje sa ich dodržiavať. Mala za to, že ZoSU v § 9 jednoznačne stanovil obsahové náležitosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere, medzi ktoré patrí aj druh spotrebiteľského úveru a ktoré majú byť spotrebiteľovi vzhľadom na ich význam uvedené jasne, jednoznačne, zrozumiteľne a bez akýchkoľvek pochybností. Stotožnila sa s názorom prvostupňového, ako aj druhostupňového správneho orgánu, že takáto zákonná požiadavka nie je splnená, ak podstatná náležitosť zmluvy, akou je aj druh spotrebiteľského úveru, vyplýva iba nepriamo z definície iného pojmu vo všeobecných obchodných podmienkach. Pokiaľ ZoSÚ osobitne upravuje v § 15 zmluvu o viazanom spotrebiteľskom úvere, mala byť takáto informácia priamo komunikovaná aj vo vzťahu k spotrebiteľovi. Stav, kedy sa uzatvára „zmluva o pôžičke", pojem „pôžička" sa používa v rámci zmluvy a až na základe všeobecných obchodných podmienok sa vymedzí, že pôžičkou sa rozumie viazaný spotrebiteľský úver, považovala z pohľadu zákonných požiadaviek a samotného účelu zákona za nevyhovujúci. Prehlásenie, na ktoré sa žalobca odvolával, malo podľa názoru žalovanej povahu neprijateľnej podmienky v spotrebiteľskej zmluve, ktorou žalobca predformulovaným ustanovením, ktoré je včlenenej do obsahu formuiärovej zmluvy, ktorej znenie spotrebiteľ nemôže ovplyvniť, prenášal dôkazné bremeno v otázke splnenia povinnosti vyplývajúcej z ustanovenia § 9 ods. 2 písm. a) ZoSU a s prihliadnutím na znenie § 53 ods. 1, ods. 4 písm. 1) a ods. 5 Občianskeho zákonníka tak nemôže žalobcu zbaviť zodpovednosti za zistený nedostatok.
Vo vzťahu k neuvedeniu adresy predávajúceho, na ktorej môže spotrebiteľ uplatniť reklamáciu alebo sťažnosť, žalobca v podanej žalobe, rovnako ako v odvolaní voči prvostupňovému rozhodnutiu, zastával názor, že predávajúcim v zmysle § 9 ods. 2 písm. c) ZoSU sa myslí veriteľ v zmysle citovaného zákona a nie predávajúci, ktorý spotrebiteľovi predal výrobok, na uhradenie kúpnej ceny ktorého bol spotrebiteľovi poskytnutý úver. Pri svojich námietkach uvedených v podanej žalobe žalobca vôbec nevzal do úvahy argumentáciu uvedenú druhostupňovým správnym orgánom v odôvodnení jeho rozhodnutia, a preto žalovaná opätovne uviedla, že v danom prípade sa jednalo o viazaný spotrebiteľský úver, a teda je nepochybne relevantné aj ustanovenie § 15 ZoSU, ktoré uvádza, že zmluva o viazanom spotrebiteľskom úvere je zmluva o spotrebiteľskom úvere, v ktorej sa dojednáva spotrebiteľský úver výhradne na financovanie zmluvy o kúpe konkrétneho tovaru alebo poskytnutí konkrétnej služby, pričom tieto dve zmluvy tvoria obchodný celok. Pri zmluvách, ktoré tvoria obchodný celok, predávajúci tovaru alebo poskytovatel’ služby je zároveň veriteľom, resp. veriteľom je tretia osoba a (1) veriteľ využíva služby predávajúceho tovaru alebo poskytovateľa služieb pri uzatváraní alebo príprave zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo (2) konkrétny tovar alebo poskytnutie konkrétnej služby je výslovne uvedené v zmluve o spotrebiteľskom úvere. V odseku 5 uvedené ustanovenie stanovuje, že ak došlo k zániku zmluvy o viazanom spotrebiteľskom úvere a spotrebiteľ tovar vrátil predávajúcemu, predávajúci a veriteľ si navzájom vysporiadajú vrátenie poskytnutých peňažných prostriedkov bez účasti spotrebiteľa. Ak išlo o nevyžiadaný tovar, tak k takému vysporiadaniu postačí

11
4S/48/2014
zánik zmluvy o kúpe tovaru bez toho, aby spotrebiteľ vrátil tovar predávajúcemu. S prihliadnutím na daný prípad, kedy kúpna zmluva bola uzatváraná so spoločnosťou Profi Products Media, s.r.o. sa nemožno stotožniť s názorom žalobcu, že osoba predávajúceho v zmysle požiadavky § 9 ods. 2 písm. c) ZoSÚ je totožná s osobou veriteľa. Za riadne splnenie uvedenej povinnosti podľa názoru žalovanej nie je možné považovať ani skutočnosť, že identifikácia adresy predávajúceho je v zmluve uvedená v časti „sprostredkovateľ". V danej súvislosti poukázala na dôvodovú správu k predmetnému ustanoveniu ZoSÚ.
Z výroku prvostupňového rozhodnutia, ktoré bolo potvrdené rozhodnutím žalovanej, ako druhostupňového správneho orgánu, vyplýva, že predmetom postihu v danom prípade nebola samotná zmluvná podmienka, na ktorú poukazuje žalobca v podanej žalobe, a ktorú správne orgány posúdili ako neprijateľnú. Predmetnú argumentáciu totiž použili len v rámci vyrovnávania sa s argumentmi žalobcu uvedenými v jeho vyjadreniach, v zmysle ktorých mala byť predmetná zmluvná podmienka dôkazom o splnení si vyššie uvedených povinností. Nie je tiež pravdivé tvrdenie žalobcu, že správne orgány posúdenie uvedenej zmluvnej podmienky ako neprijateľnej nijakým spôsobom neodôvodnili, čím mu upreli právo na spravodlivý a zákonný proces; správny orgán prvého aj druhého stupňa sa obsahom predmetného zmluvného ustanovenia v odôvodneniach svojich rozhodnutí zaoberali, pričom ho zhodne posúdili ako neprijateľnú zmluvnú podmienku v zmysle § 53 ods. 1 a § 53 ods. 4 písm. 1) Občianskeho zákonníka, nakoľko mali za to, že spôsobuje značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, nakoľko na spotrebiteľa neprijateľne, formou štandardnej zmluvnej podmienky tvoriacej súčasť vopred pripravenej formulárovej zmluvy prenáša dôkazné bremeno ohľadom splnenia povinnosti žalobcu, ako veriteľa v zmysle ZoSÚ. Žalovaná tiež uviedla, že spotrebiteľ často vzhľadom na nedostatok skúseností, prípadne aj právneho povedomia (v porovnaní s predávajúcim), nie je pri podpise zmluvy objektívne schopný dostatočne posúdiť charakter a možný dopad jednotlivých zmluvných podmienok na jeho práva. Z uvedených dôvodov žalovaná na predmetné zmluvné ustanovenie, ako na dôkaz o splnení si vyššie uvedených povinností, neprihliadala, pričom v prvostupňovom, ako aj druhostupňovom rozhodnutí je tento záver riadne odôvodnený. V danej súvislosti poukázala tiež na existujúcu judikatúru Súdneho dvora, v zmysle ktorej systém ochrany zavedený smernicou vychádza z myšlienky, že spotrebiteľ sa nachádza v nerovnom postavení voči predávajúcemu alebo poskytovateľovi, čo sa týka jednak vyjednávacej právomoci, ako aj úrovne informovanosti, čo ho vedie k tomu, že pristúpi na podmienky vopred vyhotovené predávajúcim alebo poskytovateľom bez toho, aby mohol ovplyvniť ich obsah (rozsudok zo dňa 27.06.2000, Océano Grupo Editorial a Salvat Editores,C-240/98 až C-244/98, Recueil, s. 1-4941, bod 25).
Vo vzťahu k námietkam žalobcu týkajúcich sa jeho nesúhlasu s porušením povinnosti posúdiť schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver sa žalovaná nestotožnila s jeho názorom, že predmetnú povinnosť si splnil, keď pri matematickom výpočte vychádzal z priemernej výšky starobného dôchodku zverejnenej Sociálnou poisťovňou, nakoľko mala za to, že je potrebné vychádzať zo situácie konkrétneho spotrebiteľa, a teda nie priemernej výšky starobného dôchodku v určitom čase. Zmluva o pôžičke síce obsahuje údaje o veku spotrebiteľa, rodinnom stave, vzdelaní, pracovnom zaradení, type bývania či počte vyživovaných osôb (žalobca nepredložil listiny, z ktorých uvedené skutočnosti vyplývajú, resp. žiadosť o údaje potrebné na posúdenie schopnosti splácať spotrebiteľský úver), avšak je z nej taktiež zrejmé, že nebola skúmaná otázka reálneho príjmu dotknutého spotrebiteľa.

12
4S/48/2014
Skutočnosť, na ktorú poukazuje žalobca v podanej žalobe, t.j. že pri posudzovaní vychádzal z priemerného dôchodku v rozhodujúcom období, po zohľadnení ktorého bude mať spotrebiteľ dostatočné prostriedky na splácanie úveru, považovala teda za nedostatočné. Žalobca v podanej žalobe správne poukázal na § 7 ods. 2 ZoSU, v zmysle ktorého bol (v znení účinnom v čase uzatvorenia zmluvy) spotrebiteľ povinný poskytnúť spotrebiteľovi na jeho žiadosť údaje potrebné na posúdenie schopnosti spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver. Z podkladov v danej veci predložených či už žalobcom alebo spotrebiteľom však nevyplýva, že by žalobca od spotrebiteľa žiadal poskytnutie informácie o jeho reálnych príjmoch či výdavkoch, pričom spotrebiteľský úver mu aj napriek tejto skutočnosti poskytol. V danej súvislosti tiež dala do pozornosti podklady tvoriace súčasť spisového materiálu (Oznámenie o výplate dôchodkov v hotovosti zo Sociálnej poisťovne), z ktorých vyplýva, že spotrebiteľovi bol poukazovaný dôchodok vo výške 35,60 Eur, pričom mesačná splátka úveru je 28,88 €. Vzhľadom na uvedené skutočnosti mala za to, že žalobca zanedbal svoju povinnosť vyplývajúcu mu z ustanovenia § 7 ods. 1 ZoSU. Uvedené ustanovenie zákona má pritom za úlohu zabezpečiť záujem veriteľov správne odhadnúť schopnosť spotrebiteľa splácať a správať sa tak obozretne jednak z pohľadu návratnosti úveru a jednak z pohľadu dôsledkov nezodpovedného požičiavania na strane spotrebiteľov. Pre komplexné posúdenie skutku bolo potrebné zohľadniť charakter poskytovanej služby, úroveň odbornej starostlivosti požadovanej v oblasti, v ktorej žalobca pôsobí, ako aj úroveň informovanosti, vedomostí a obozretnosti spotrebiteľa, ktorému boli služby poskytnuté. V neposlednom rade bolo tiež potrebné prihliadnuť k spôsobu, akým žalobca uzatvoril posudzovanú zmluvu o úvere so spotrebiteľom, ako aj zohľadniť ďalšie okolnosti a špecifiká prípadu, a to vo vzájomnej súvisiosti tak, aby boio možné dospieť k jednoznačnému záveru, či konanie vykazovalo znaky nekalosti vo vzťahu k spotrebiteľovi. Po posúdení všetkých uvedených okolností danej veci žalovaná dospela k záveru, že predmetné konanie žalobcu ako celok naplnilo znaky nekalej obchodnej praktiky, ktorá je zakázaná, nakoľko žalobca konal v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti, ktorou sa rozumie úroveň osobitnej schopnosti a starostlivosti, ktorú možno rozumne očakávať od predávajúceho pri konaní vo vzťahu k spotrebiteľovi, zodpovedajúca čestnej obchodnej praxi alebo všeobecnej zásade dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti a ktorá môže negatívne ovplyvniť spotrebiteľa pri jeho rozhodovaní o obchodnej transakcii.
Žalovaná mala teda za to, že v danom prípade prvostupňový, ako aj druhostupňový správny orgán postupovali v súlade s príslušnými ustanoveniami Správneho poriadku, a to vrátane ustanovenia § 47 ods. 3 citovaného zákona, keď v odôvodnení napadnutého rozhodnutia uviedli, ktoré skutočnosti boli podkladom na rozhodnutie, akými úvahami boli vedené pri hodnotení dôkazov, ako použili správnu úvahu pri hodnotení právnych predpisov, na základe ktorých rozhodovali, a ako sa vyrovnali s námietkami žalobcu a jeho vyjadreniami k podkladom rozhodnutia. Pri určovaní výšky pokuty bolo prihliadnuté na všetky okolnosti daného prípadu v súlade s § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa, pričom bol zohľadnený najmä charakter zisteného protiprávneho konania, jeho rozsah, ako aj možné nepriaznivé následky pre spotrebiteľa a z nich vyplývajúca závažnosť skutku.
Vzhľadom na vyššie uvedenú argumentáciu žalovaná považovala námietky žalobcu za neopodstatnené a nezakladajúce dôvod na zrušenie napadnutého rozhodnutia. Zastávala názor, že napadnuté rozhodnutie žalovanej bolo vydané na základe spoľahlivo a presne zisteného skutkového stavu, v súlade s platnými právnymi predpismi, a preto navrhla, aby súd žalobu

13
4S/48/2014
zamietol.
Z vedeného vyplýva, že žalobca sa domáha preskúmania zákonnosti rozhodnutia a postupu žalovanej podľa piatej časti zákona č. 99/1963 Zb. Občianskeho súdneho poriadku (ďalej len „O.s.p.“) upravujúcej správne súdnictvo.
Podľa § 244 ods. 1 O.s.p. v správnom súdnictve preskúmavajú súdy na základe žalôb alebo opravných prostriedkov zákonnosť rozhodnutí a postupov orgánov verejnej správy, ktorými sa zakladajú, menia alebo zrušujú oprávnenia a povinnosti fyzických osôb alebo právnických osôb, alebo ktorými môžu byť ich práva, právom chránené záujmy alebo povinnosti priamo dotknuté.
V intenciách ustanovení druhej hlavy piatej časti O.s.p. „rozhodovanie o žalobách proti rozhodnutiam a postupom správnych orgánov“ sa postupuje v prípadoch, v ktorých fyzická alebo právnická osoba tvrdí, že bola na svojich právach ukrátená rozhodnutím a postupom správneho orgánu a žiada, aby súd preskúmal zákonnosť tohto rozhodnutia a postupu (§ 247 ods. 1 O.s.p.).
Podľa § 249 ods. 1 O.s.p. konanie sa začína na návrh, ktorý sa nazýva žalobou.
Podľa § 249 ods. 2 O.s.p. žaloba musí okrem všeobecných náležitostí podania obsahovať označenie rozhodnutia a postupu správneho orgánu, ktoré napadá, vyjadrenie, v akom rozsahu sa toto rozhodnutie a postup napadá, uvedenie dôvodov, v čom žalobca vidí nezákonnosť rozhodnutia a postupu správneho orgánu, a aký konečný návrh robí.
Pri preskúmavaní zákonností súd skúma, či žalobou napadnuté rozhodnutie je v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky, t. j. najmä s hmotnými a procesnými administratívnymi predpismi.
Z administratívneho spisu krajský súd zistil, že na základe spotrebiteľského podnetu evidovaného správnym orgánom pod spis. zn. PO 326/2013 boli inšpektormi Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Prešove pre Prešovský kraj u žalobcu vykonané kontroly dňa 28.05.2013 a 15.08.2013 zamerané na vybrané ustanovenia zákona o ochrane spotrebiteľa. O výsledku kontrol bol spísaný inšpekčný záznam a dodatok k inšpekčnému záznamu.
Z dôvodu zistenia nedostatkov zdokumentovaných v inšpekčnom zázname zo dňa 28.05.2013 a dodatku k inšpekčnému záznamu zo dňa 15.08.2013 Slovenská obchodná inšpekcia, Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Prešove pre Prešovský kraj oznámil začatie správneho konania oznámením zo dňa 27.09.2013, spis. značka P/0391/07/13 z dôvodu porušenia zákazu nepoužívať nekalú obchodnú praktiku, ktorá je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a ktoré podstatne narušuje ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k službe, ktorého je kontrolovaná osoba ako veriteľ v zmysle ZoSU a predávajúci v zmysle zákona o ochrane spotrebiteľa vo veci spotrebiteľského úveru poskytnutého spotrebiteľovi na základe zmluvy o pôžičke č. 3029900665 zo dňa 14.02.2013, čoho sa dopustil tým, že:

14
4S/48/2014
- neposúdil schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver v zmysle § 7 ods. 1 ZoSÚ
pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo pred prijatím ponuky o spotrebiteľskom úvere neposkytol spotrebiteľovi v súlade so zmluvnými podmienkami ponúkanými veriteľmi alebo požiadavkami spotrebiteľa informácie v zmysle § 4 ods. 1 ZoSÚ prostredníctvom formulára- Štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere
formulár- Štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere v časti 2. Opis hlavných vlastností spotrebiteľského úveru neobsahuje presný opis konkrétneho tovaru alebo poskytnutí konkrétnej služby v zmysle § 4 ods. 1 písm. e) v zmluve o spotrebiteľskom úvere č. 3029900665 zo dňa 14.02.2013 neuviedol v zmysle § 9 ods. 2 písm. a), c), k) ZoSÚ druh spotrebiteľského úveru, ktorý bol spotrebiteľke poskytnutý, adresu predávajúceho, na ktorej môže spotrebiteľ uplatniť reklamáciu alebo sťažnosť, výšku, počet a termíny splátok istiny, úrokov a iných poplatkov, prípadne poradie, v ktorom sa budú splátky priraďovať k jednotlivým nesplateným zostatkom s rôznymi úrokovými sadzbami spotrebiteľského úveru na účely jeho splatenia.
Rozhodnutím zo dňa 27.11.2013 č. P/0391/07/13 prvostupňový správny orgán rozhodol tak, že žalobcovi pre porušenie zákazu používania obchodnej praktiky, ktorá je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a ktorá môže podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k službe podľa § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 7 ods. 2 písm. a) a b) zákona o ochrane spotrebiteľa, ktorého sa žalobca dopustil tam uvedeným konaním, zistené pri kontrole 28.05.2013 vykonanej v sídle Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Prešove pre Prešovský kraj a dňa 15.08.2013 v prevádzkami žalobcu, uložil podľa § 24 ods. 1 zákona pokutu vo výške 5.000 Eur, ktorú je účastník konania povinný zaplatiť do 15 dní odo dňa právoplatnosti rozhodnutia poštovou poukážkou typu „U“ alebo príkazom na úhradu na účet.
Proti tomuto rozhodnutiu podal žalobca odvolanie, o ktorom žalovaná rozhodla napadnutým rozhodnutím zo dňa 07.04.2014 č. SK/0125/99/2014 tak, že odvolanie zamietla a rozhodnutie Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Prešove pre Prešovský kraj č. P/0391/07/13 zo dňa 27.11.2013 potvrdila.
Výrok z rozhodnutia odôvodnila tým, že inšpektori Slovenskej obchodnej inšpekcie dňa 28.05.2013 v sídle Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Prešove pre Prešovský kraj a dňa 15.08.2013 v prevádzke žalobcu vykonali kontrolu, ktorej predmetom bolo prešetrenie podnetu spotrebiteľa č. PO 326/2013, v zmysle ktorého spotrebiteľka p. Elena Šechná uzatvorila kúpnu zmluvu, pri ktorej pravdepodobne (ona o tom nevie) uzatvorila aj úverovú zmluvu (túto ani nemá). O skutočnosti, že uzatvorila aj úverovú zmluvu sa spotrebiteľka dozvedela, keď z Quatra dostala list a splátkový kalendár. Podnet taktiež poukazoval na skutočnosť, že mesačná splátka je 28,88 Eur, pričom spotrebiteľka dostáva dôchodok len 35,60 Eur. K podaniu bola doložená kúpna zmluva č. SK*001336 medzi spotrebiteľkou p. E. Š. a predávajúcim Profi Products Media, s.r.o. a obchodné podmienky k nej, zmluvné podmienky poskytnutia pôžičky, splátkový kalendár, list účastníka konania, ktorým spotrebiteľa vyzýva na uhradenie prvej splátky úveru a list - Oznámenie o výplate dôchodkov v hotovosti vydaný Sociálnou poisťovňou, z ktorého vyplýva, že výška

15
4S/48/2014
dôchodku spotrebiteľa je 35,60 Eur. Na základe dožiadania zo strany prvostupňového orgánu boli zo strany účastníka konania predložené zmluva o spolupráci zo dňa 30.01.2013 medzi žalobcom a spoločnosťou Proti Products Média, s.r.o., zmluva o pôžičke ev. č. 20385936 uzatvorená so spotrebiteľkou, podmienky k zmluve o pôžičke, všeobecné obchodné podmienky, formulár štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere a splátkový kalendár. Dňa 28.05.2013 na Inšpektoráte Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Prešove pre Prešovský kraj (inšpekčný záznam bol účastníkovi konania zaslaný a ten ho prevzal dňa 04.06.2013) a dňa 15.08.2013 na prevádzke žalobcu boli vykonané kontroly, pri ktorých bolo zistené, že spotrebiteľka dňa 14.02.2013 uzatvorila na prezentačnej akcii s predávajúcim Profi Products Media, s.r.o., kúpnu zmluvu č. SK*001336 za účelom kúpy 5 druhov výrobkov v cene 1.000 Eur. Pri podpise kúpnej zmluvy bola v hotovosti uhradená záloha vo výške 50 Eur, pričom doplatená mala byť čiastka 950 Eur v hotovosti pri dodaní tovaru bez bližšej špecifikácie. V súvislosti s vykonanou kontrolou nebolo právne relevantným spôsobom preukázané, že kontrolovaná osoba v dostatočnom časovom predstihu pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere poskytla spotrebiteľovi informácie v zmysle § 4 ods. 1 ZoSU prostredníctvom formulára pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere. Posúdením náležitostí zmluvy o pôžičke č. 3029900665 (ev. č. 20385936) bolo zistené, že v predmetnej zmluve nebol riadne špecifikovaný druh spotrebiteľského úveru, adresa predávajúceho, na ktorej môže spotrebiteľ uplatniť reklamáciu alebo sťažnosť a výška, počet a termíny splátok istiny, úrokov a iných poplatkov. S prihliadnutím na výšku mesačnej splátky 28,88 Eur a dôchodok spotrebiteľa vo výške 35,60 Eur bolo taktiež zistené, že účastník konania pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere riadne neposúdil s odbornou starostlivosťou schopnosť spotrébiteľky splácať spotrebiteľský úver. Vyššie uvedeným konaním došlo k porušeniu § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, v zmysle ktorého nekalé obchodné praktiky sú zakázané, v nadväznosti na ustanovenie § 7 ods. 2 písm. a) a b) zákona, v zmysle ktorého za nekalú obchodnú praktiku sa považuje obchodná praktika, ktorá je v rozpore' s odbornou starostlivosťou a môže podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa vo vzťahu k službe.
Žalovaná po opätovnom preskúmaní predmetnej veci zastávala názor, že prvostupňový správny orgán pri prejednávaní veci zohľadnil okolnosti prípadu, ako aj vec správne posúdil. Vo vzťahu k otázke, či bol spotrebiteľovi poskytnutý formulár pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere konštatovala, že vzhľadom na obsah podnetu, ako aj výsledok jeho prešetrenia počas vykonaných kontrol a na základe predložených materiálov zo strany účastníka konania nebolo preukázané, že by spotrebiteľovi bol v dostatočnom časovom predstihu pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere poskytnutý formulár pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere. Žalobca počas kontroly a ani následne nepredložil žiadny právne relevantný dôkaz o tom, že táto povinnosť bola z jeho strany riadne splnená. Čo sa týka prehlásenia spotrebiteľa o oboznámení sa so zmluvnými podmienkami prostredníctvom formulára pre štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere a o tom, že tento mu bol doručený a že ho prevzal, ktoré tvorí integrálnu súčasť formulárovej zmluvy, žalovaná sa stotožnila so správnou úvahou prvostupňového orgánu, ktorý uvedené ustanovenie posúdil ako neprijateľnú podmienku v zmysle § 53 ods. 1 a § 53 ods. 4 písm. 1) Občianskeho zákonníka, nakoľko táto v rozpore so záujmami spotrebiteľa neprijateľne prenáša dôkazné bremeno v otázke oboznámenia sa so zmluvnými podmienkami spotrebiteľského úveru prostredníctvom uvedeného formulára na spotrebiteľa. Uvedená zmluvná podmienka obchádza zmysel a účel sledovaný ustanoveniami § 4 ods. 1 a 2 ZoSÚ. Vzhľadom na

16
4S/48/2014
skutočnosť, že ustanovenie § 53 ods. 5 Občianskeho zákonníka stanovuje, že neprijateľné podmienky v spotrebiteľských zmluvách sú neplatné, nemožno takúto zmluvnú podmienku považovať za dôkaz o splnení si zákonných povinností zo strany účastníka konania. Žalovaná mala za to, že z predložených materiálov nevyplýva, že by predmetný formulár bol spotrebiteľovi poskytnutý pred uzatvorením zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Poukázala aj na vyjadrenie účastníka konania zo dňa 21.08.2013, v ktorom v predmetnej súvislosti vyslovene zdôrazňoval, že „formulár je zo strany spotrebiteľky riadne podpísaný a to vlastnoručným podpisom spotrebiteľky, teda niet pochýb o tom, že predmetnú listinu spotrebiteľka mala v rozhodujúcom čase- pred podpisom zmluvy o pôžičke tak ako ukladá zákon k dispozícii", čím naznačil obchodnú prax pri uzatváraní zmlúv. V uvedenom prípade však formulár o štandardných európskych informáciách o spotrebiteľskom úvere zo strany spotrebiteľky podpísaný nebol, nakoľko tento obsahuje jej meno len v tlačenej forme. Súčasne podotkla, že počas vykonaných kontrol, z predložených materiálov a počas správneho konania nebolo žiadnym relevantným spôsobom preukázané tvrdenie účastníka konania, že tento spotrebiteľovi súčasne so zmluvou odovzdal aj splátkový kalendár. Odvolací orgán pritom rovnako ako orgán prvostupňový poukazuje aj na Všeobecné obchodné podmienky - Definície a výkladové pravidlá predložené zo strany účastníka konania, z ktorých vyplýva, že splátkovým kalendárom je rozpis jednotlivých splátok s určením termínu a výšky, ktorý spoločnosť doručí klientovi a ktorý sa klient zaväzuje dodržiavať, inak je povinný dodržiavať výšku splátky a termín splátok uvedený v zmluve a/alebo podmienkach a/alebo VOP, z čoho vyplýva, že splátkový kalendár nie je odovzdávaný spotrebiteľovi pri podpise zmluvy. Pozornosti žalovanej ako odvolacieho orgánu neušla skutočnosť, že je rozdiel medzi splátkovým kalendárom predloženým účastníkom konania, kde je spotrebiteľ správne špecifikovaný ako „E. S." a splátkovým kalendárom predloženým v rámci podnetu, ktorý obsahuje nepresne uvedené meno spotrebiteľa „A. S.". Takto nesprávne špecifikované meno má spotrebiteľka uvedené aj v rámci listu účastníka konania zo dňa 08.03.2013, ktorým bola vyzývaná na úhradu prvej splátky, čo len potvrdzuje obsah podania, v zmysle ktorého bol splátkový kalendár spotrebiteľovi zaslaný až dodatočne spolu s listom účastníka konania. Čo sa týka požiadavky na uvedenie druhu spotrebiteľského úveru, mala žalovaná za to, že táto nebola riadne zo strany účastníka konania splnená. Na uvedenom nič nemení ani skutočnosť, že v rámci definícií a výkladových pravidiel obsiahnutých vo všeobecných obchodných podmienkach je definovaný pojem pôžička ako viazaný spotrebiteľský úver v čiastke poskytnutej klientovi spoločnosťou a ani prehlásenie spotrebiteľa vložené do textu formulárovej zmluvy, v zmysle ktorého spotrebiteľ prehlasuje, že sa pred podpísaním zmluvy oboznámil s podmienkami k zmluve o pôžičke a so všeobecnými obchodnými podmienkami, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou zmluvy, súhlasí s nimi, nemá k nim žiadne výhrady a zaväzuje sa ich dodržiavať. ZoSU v ustanovení § 9 jednoznačne stanovil obsahové náležitosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere, medzi ktoré patrí aj druh spotrebiteľského úveru a ktoré majú byť spotrebiteľovi vzhľadom na ich význam uvedené jasne, jednoznačne, zrozumiteľne a bez akýchkoľvek pochybností. Takáto zákonná požiadavka nie je splnená, ak podstatná náležitosť, akou je aj druh spotrebiteľského úveru, vyplýva iba nepriamo z definície iného pojmu vo všeobecných obchodných podmienkach. Pokiaľ ZoSÚ osobitne upravuje v § 15 zmluvu o viazanom spotrebiteľskom úvere, mala byť takáto informácie priamo komunikovaná aj vo vzťahu k spotrebiteľovi. Stav kedy sa uzatvára „zmluvu o pôžičke“, pojem „pôžička“ sa používa v rámci zmluvy a až na základe všeobecných obchodných podmienok sa vymedzí, že pôžičkou sa rozumie viazaný spotrebiteľský úver, považovala žalovaná z pohľadu zákonných požiadaviek za

17
4S/48/2014
nevyhovujúci. Prehlásenie, na ktoré sa účastník konania odvoláva, má povahu neprijateľnej podmienky v spotrebiteľskej zmluve, ktorou účastník konania pevne stanovenou zmluvnou podmienkou inkorporovanou do textu formulárovej zmluvy, ktorej znenie spotrebiteľ nemôže ovplyvniť, prenáša dôkazné bremeno v otázke splnenia povinnosti vyplývajúcej z ustanovenia § 9 ods. 2 písm. a) ZoSÚ a s prihliadnutím na znenie § 53 ods. 1, ods. 3 písm. 1) a ods. 5 Občianskeho zákonníka tak nemôže účastníka konania zbaviť zodpovednosti za zistený nedostatok.
V prípade požiadavky na uvedenie adresy predávajúceho, na ktorej môže spotrebiteľ uplatniť reklamáciu alebo sťažnosť sa žalovaná nestotožnila s názorom účastníka konania, ktorý za predávajúceho s využitím zákona o ochrane spotrebiteľa považuje práve svoju osobu ako veriteľa. Zákon síce priamo nedefinuje pojem „predávajúci", avšak jeho význam je zrejmý zo znenia jednotlivých ustanovení, nakoľko sa v danom prípade jednalo o viazaný spotrebiteľský úver, je nepochybne relevantné ustanovenie § 15 ZoSÚ, ktoré uvádza, že zmluva o viazanom spotrebiteľskom úvere je zmluva o spotrebiteľskom úvere, v ktorej sa dojednáva spotrebiteľský úver výhradne na financovanie zmluvy o kúpe konkrétneho tovaru alebo poskytnutí konkrétnej služby, pričom tieto dve zmluvy tvoria obchodný celok. Pri zmluvách, ktoré tvoria obchodný celok, predávajúci tovaru alebo poskytovatel’ služby je zároveň veriteľom, resp. veriteľom je tretia osoba a (1) veriteľ využíva služby predávajúceho tovaru alebo poskytovateľa služieb pri uzatváraní alebo príprave zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo (2) konkrétny tovar alebo poskytnutie konkrétnej služby je výslovne uvedené v zmluve o spotrebiteľskom úvere. V odseku 5 uvedené ustanovenie stanovuje, že ak došlo k zániku zmluvy o viazanom spotrebiteľskom úvere a spotrebiteľ tovar vrátil predávajúcemu, predávajúci a veriteľ si navzájom vysporiadajú vrátenie poskytnutých peňažných prostriedkov bez účastí spotrebiteľa. Ak išlo o nevyžiadaný tovar, tak k takému vysporiadaniu postačí zánik zmluvy o kúpe tovaru bez toho, aby spotrebiteľ vrátil tovar predávajúcemu. S prihliadnutím na daný prípad, kedy kúpna zmluva bola uzatváraná so spoločnosťou Profi Products Media, s.r.o. sa nemožno stotožniť s názorom účastníka konania, že osoba predávajúceho v zmysle požiadavky § 9 ods. 2 písm. c) ZoSÚ je totožná s osobou veriteľa. Za riadne splnenie uvedenej povinnosti podľa názoru odvolacieho orgánu nie je možné považovať ani skutočnosť, že identifikácia adresy predávajúceho je v zmluve uvedená v časti „sprostredkovateľ".
Čo sa týka posúdenia schopnosti spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver, žalovaná pripustila, že zmluva o pôžičke obsahuje údaje o veku spotrebiteľa, rodinnom stave, vzdelaní, pracovnom zaradení, type bývania či počte vyživovaných osôb (účastník konania nepredložil listiny, z ktorých uvedené skutočnosti vyplývajú, resp. žiadosť o údaje potrebné na posúdenie schopnosti splácať spotrebiteľský úver), avšak je z nej taktiež zrejmé, že nebola skúmaná otázka reálneho príjmu konkrétneho spotrebiteľa. Skutočnosť, na ktorú poukazuje účastník konania v podanom odvolaní, t.j. že bolo vychádzané z priemerného dôchodku v rozhodujúcom období, po zohľadnení ktorého bude mať spotrebiteľ dostatočné prostriedky na splácanie úveru, považovala žalovaná za nedostatočné, nakoľko je potrebné vychádzať zo situácie konkrétneho spotrebiteľa. Vzhľadom na podklady tvoriace súčasť spisového materiálu, z ktorých vyplýva, že spotrebiteľ má dôchodok vo výške 35,60 Eur, pričom mesačná splátka úveruje 28,88 Eur, mala žalovaná za to, že účastník konania zanedbal svoju povinnosť vyplývajúcu mu z ustanovenia § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa. Uvedené ustanovenie zákona má pritom za úlohu zabezpečiť záujem veriteľov správne odhadnúť

18
4S/48/2014
schopnosť spotrebiteľa splácať a správať sa tak obozretne jednak z pohľadu návratnosti úveru a jednak z pohľadu dôsledkov nezodpovedného požičiavania na strane spotrebiteľov.
Z hľadiska odôvodnenosti postupu správneho orgánu žalovaná konštatovala, že konajúci dozorný orgán už pri kontrole, ako aj následne vo vydanom prvostupňovom rozhodnutí poukázal na konkrétne ustanovenia ZoSU, ktorým sa spravoval predmetný právny vzťah so spotrebiteľom a ktorými sa zároveň riadil dozorný orgán pri posudzovaní veci. Žalovaný správny orgán preto zastával názor, že konaním účastníka konania v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti, majúcim za následok možné podstatné narušenie ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu ku službe, bol porušený zákaz nekalých obchodných praktík, pričom takéto konanie má negatívny dopad v tom, že vo vzťahu k spotrebiteľovi je spôsobilé privodiť vážnu majetkovú ujmu tým, že naruší jeho ekonomické správanie a spotrebiteľ urobí rozhodnutie, ktoré by inak neurobil. Účastník konania plne zodpovedá za protiprávny skutkový stav zistený v čase kontroly, a to bez ohľadu na dôvody a skutočnosti, ktoré uviedol vo svojom odvolaní, žalovaná uzavrela, že prvostupňový správny orgán v predmetnom rozhodnutí náležité odôvodnil právne závery, ku ktorým dospel pri posudzovaní prípadu a pri určovaní výšky pokuty zohľadnil okolnosti daného prípadu, ako aj dôvody zisteného porušenia zákona.
O výške pokuty rozhoduje inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie, ktorý podľa § 24 ods. 1 zákona za porušenie povinnosti ustanovených týmto zákonom alebo právnymi aktmi Európskych spoločenstiev v oblasti ochrany spotrebiteľa uloží orgán dozoru výrobcovi, predávajúcemu, dovozcovi alebo dodávateľovi alebo osobe uvedenej v § 26 pokutu do 66 387,83 Eur. Podľa § 24 ods. 5 citovaného zákona sa pri určení výšky pokuty prihliada najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti. Pri rozhodovaní o výške pokuty bolo prihliadnuté najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť veci a možné následky protiprávneho konania, ktorými sú porušenie práv spotrebiteľa pri nedodržaní zákazu použitia nekalej obchodnej praktiky, čím bol znížený rozsah práv spotrebiteľa priznaný mu zákonom o ochrane spotrebiteľa. Účastník konania pri svojej činnosti použil nekalú obchodnú praktiku, ktorú zákon zakazuje a ktorá môže negatívne vplývať na spotrebiteľa pri jeho rozhodovaní o obchodnej transakcii. K uvedenému konaniu došlo tým, že pri poskytovaní spotrebiteľského úveru veriteľ v rozpore s príslušnými ustanoveniami ZoSÚ pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere spotrebiteľke neposkytol požadované informácie prostredníctvom formulára pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere, v zmluve o spotrebiteľskom úvere riadne neuviedol druh spotrebiteľského úveru, adresu predávajúceho, na ktorej môže spotrebiteľ uplatniť reklamáciu alebo sťažnosť, resp. výšku, počet a termíny splátok istiny a úrokov a iných poplatkov, pričom riadne neposúdil schopnosť spotrebiteľky splácať spotrebiteľský úver. Vyššie uvedené konanie je nepochybne konaním v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a je spôsobilé podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa, v dôsledku čoho spotrebiteľ môže urobiť rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by v prípade riadneho informovania a dodržania zákonných povinností účastníka konania inak neurobil. Pri určení výšky pokuty správny orgán prihliadal na charakter uzatvorenej zmluvy, keďže predmetom posúdenia bola spotrebiteľská zmluva, s ustanoveniami ktorej sa síce spotrebiteľ má možnosť oboznámiť pred podpisom zmluvy, ale nemôže ovplyvniť jej obsah. Do úvahy bolo taktiež vzaté, že nebezpečnosť uvedeného konania umocňuje skutočnosť, že sa jednalo o poskytovanie spotrebiteľských úverov pri prezentačnej akcii, kedy spotrebiteľ nebol pred uzavretím zmluvy

19
4S/48/2014
riadne informovaný o zmluvných podmienkach spotrebiteľského úveru. V súvislosti s uvedeným žalovaný správny orgán konštatoval, že účastník konania vo vzťahu k spotrebiteľovi zneužil svoje postavenie silnejšej zmluvnej strany, keď niektoré zmluvné podmienky poskytnutia úveru, na ktoré aj sám poukazoval, majú charakter neprijateľnej podmienky v spotrebiteľskej zmluve. Predávajúci nesie objektívnu zodpovednosť za zistené nedostatky. Zároveň bolo prihliadnuté aj na to, že účastník konania ako predávajúci, je povinný dodržiavať podmienky podnikania uvedené v príslušných právnych predpisoch vrátane zákona o ochrane spotrebiteľa od začiatku vykonávania podnikateľskej činnosti, ďalej je povinný dodržiavať všetky zákonom stanovené podmienky ponuky a predaja služieb, za dodržiavanie ktorých zodpovedá objektívne, teda bez ohľadu na akékoľvek okolnosti, ktoré spôsobili ich porušenie. Pri preskúmavaní výšky uloženej pokuty je potrebné vychádzať zo základných rovín pre ukladanie sankcie- individuálnej a generálnej, pričom prvostupňovým rozhodnutím nebola pokuta uložená v zjavne neprimeranej výške vzhľadom na charakter spáchaného správneho deliktu. Žalovaný správny orgán poukázal na skutočnosť, že zákon umožňuje uložiť pokutu až do 66 387,83 Eur. Vo sfére účastníka konania má uložená pokuta plniť úlohu výchovnú a aj represívnu a postihovať protiprávne konanie, a preto je žiaduce, aby bola citeľná aj v majetkovej sfére páchateľa deliktu. Nemôže sa jednať o sankciu v zanedbateľnej výške, inak sa nedá predpokladať, že by splnila svoj účel. Súčasne je potrebné uviesť, že uložená pokuta plní taktiež preventívnu úlohu, a to najmä vo vzťahu k ostatným nositeľom totožných zákonných povinností (generálne pôsobenie), a musí tak mať aj silu odradiť od protiprávneho postupu. S prihliadnutím na uvedené skutočnosti mala žalovaná za to, že výška pokuty bola primeraná k zistenému skutkovému stavu.
Z obsahu administratívneho spisu vyplýva, že spotrebiteľka uzavrela dňa 14.02.2013 s predávajúcim Profi Product Media, s.r.o. kúpnu zmluvu č. SK*001336 na 5 produktov v celkovej výške 1.000 Eur. V časti zmluvy označenej ako „Spôsob úhrady kúpnej ceny“ sa uvádza celková kúpna cena tovaru 1.000 Eur, z toho uhradené v hotovosti pri podpise zmluvy 50 Eur a zostávajúca čiastka k doplateniu 950 Eur. Súčasťou administratívneho spisu bola aj zmluva o pôžičke č. 3029900665 (ev. č. zmluvy 20385936), kde v časti predmet financovania pôžičky je uvedená kúpna cena 1.000 Eur, počet splátok 48, akontácia 5 %, výška splátky 28,88 Eur, celková suma pôžičky 1386,24 Eur, ročná percentuálna miera nákladov vo výške 21,87 %, priemerná hodnota ročnej percentuálnej miery nákladov vo výške 46,35 %, celkové náklady spotrebiteľa vo výške 436,24 Eur a termín konečnej splatnosti 02/2017. Zmluva je podpísaná klientom a sprostredkovateľom žalobcu. V spise sa ďalej nachádza zmluva o spolupráci uzatvorená medzi žalobcom a spoločnosťou Profi Products Media, s.r.o., formulár Štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere (Quatro), kde je ako veriteľ uvedený žalobca. V bode 2 sú uvedené základné charakteristiky spotrebiteľského úveru, a to druh spotrebiteľského úveru- viazaný spotrebiteľský úver, celková výška spotrebiteľského úveru 950 Eur, ďalej že úver je splácaný mesačnými anuitnými splátkami vo výške 28,88 Eur v počte splátok 48, v termíne splátok od 20. dňa príslušného kalendárneho mesiaca, s celkovou čiastkou, ktorú bude musieť spotrebiteľ zaplatiť vo výške 1.386,24 Eur a s nešpecifikovaným názvom tovaru v hodnote 1.000 Eur. V bode 3 sú uvedené náklady spojené so spotrebiteľským úverom, a to ročná úroková sadzba 21,87 %, ročná percentuálna miera nákladov vyplývajúcich 21,87 %, priemerná hodnota ročnej percentuálnej miery nákladov 46,35 %. Ďalej sa v spise nachádzajú všeobecné obchodné podmienky a splátkový kalendár s uvedením splátok, dátumom splatnosti, istinou a úrokom.

20
4S/48/2014
Ani formulár Štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere (Quatro), ani splátkový kalendár nie sú podpísané zmluvnými stranami.
Krajský súd podľa § 244 a nasl. ustanovení O.s.p. preskúmal napadnuté rozhodnutie žalovanej i konanie, ktoré mu predchádzalo v rozsahu a z dôvodov uvedených v žalobe (§ 250j ods. 1 O.s.p.), vypočul účastníkov konania na pojednávaní dňa 13. novembra 2014, oboznámil sa s obsahom administratívneho spisu a ostatným spisovým materiálom a dospel k záveru, že žaloba nie je dôvodná.
Predmetom preskúmania v danej veci je rozhodnutie a postup správnych orgánov pri uložení pokuty žalobcovi podľa zákona o ochrane spotrebiteľa pre porušenie zákazu používania nekalej obchodnej praktiky, ktorá je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a ktorá môže podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k službe podľa § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 7 ods. 2 písm. a) a b) zákona o ochrane spotrebiteľa.
Podľa § 2 písm. p) zákona o ochrane spotrebiteľa obchodnou praktikou sa rozumie konanie, opomenutie konania, spôsob správania alebo vyjadrovania, obchodná komunikácia vrátane reklamy a marketingu predávajúceho, priamo spojené s propagáciou, ponukou, predajom a dodaním výrobku spotrebiteľovi.
Podľa § 2 písm. u) zákona o ochrane spotrebiteľa odbornou starostlivosťou sa rozumie úroveň osobitnej schopnosti a starostlivosti, ktorú možno rozumne očakávať od predávajúceho pri konaní vo vzťahu k spotrebiteľovi, zodpovedajúca čestnej obchodnej praxi alebo všeobecnej zásade dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti.
Podľa § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa nekalé obchodné praktiky sú zakázané, a to pred, počas aj po vykonaní obchodnej transakcie.
Podľa § 7 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa obchodná praktika sa považuje za nekalú, ak je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti.
Podľa § 7 ods. 2 písm. b) zákona o ochrane spotrebiteľa obchodná praktika sa považuje za nekalú, ak podstatne narušuje alebo môže podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k produktu, ku ktorému sa dostane alebo ktorému je adresovaná, alebo priemerného člena skupiny, ak je obchodná praktika orientovaná na určitú skupinu spotrebiteľov.
Podľa § 24 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa za porušenie povinností ustanovených týmto zákonom alebo právnymi aktmi Európskych spoločenstiev v oblasti ochrany spotrebiteľa uloží orgán dozoru výrobcovi, predávajúcemu, dovozcovi alebo dodávateľovi alebo osobe uvedenej v § 26 pokutu do 66. 387,83 Eur; za opakované porušenie povinnosti počas 12 mesiacov uloží pokutu do 165.969,59 Eur.
Podľa § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa pri určení výšky pokuty sa prihliada najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti.

21
4S/48/2014
Podľa § 4 ods. 1 ZoSÚ veriteľ alebo finančný agent je povinný v dostatočnom časovom predstihu pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo pred prijatím ponuky o spotrebiteľskom úvere poskytnúť spotrebiteľovi v súlade so zmluvnými podmienkami ponúkanými veriteľom alebo požiadavkami spotrebiteľa informácie ďalej uvedené v písm. a) až s) ustanovenia.
Podľa § 4 ods. 2 ZoSÚ informácie podľa odseku 1 je veriteľ alebo finančný agent povinný poskytnúť prostredníctvom formulára pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere, ktorý je uvedený v prílohách č. 3 a 4, a to v listinnej podobe alebo v podobe zápisu na inom trvanlivom médiu, ktoré je dostupné spotrebiteľovi. Veriteľ alebo finančný agent je povinný spotrebiteľovi poskytnúť zrozumiteľnú, stručnú a zreteľnú informáciu o ročnej percentuálnej miere nákladov podľa odseku 1 písm. g) a priemernej hodnote ročnej percentuálnej miery nákladov na príslušný spotrebiteľský úver zverejnenej podľa § 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťrok v samostatnom dokumente v listinnej podobe alebo v podobe zápisu na inom trvanlivom médiu, ktoré je dostupné spotrebiteľovi, spolu s formulárom pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere podľa prvej vety. Všetky dodatočné informácie iné ako sú uvedené v prvej a druhej vete poskytne veriteľ alebo finančný agent spotrebiteľovi v ďalšom samostatnom dokumente.
Podľa § 9 ods. 1 ZoSÚ zmluva o spotrebiteľskom úvere musí mať písomnú formu. Každá zmluvná strana dostane najmenej jedno jej vyhotovenie v listinnej podobe alebo na inom trvanlivom médiu, ktoré je dostupné spotrebiteľovi. Následne ustanovenie § 9 ods. 2 ZoSÚ podrobne vymenúva, ktoré náležitosti, okrem všeobecných náležitostí podľa Občianskeho zákonníka musí zmluva o spotrebiteľskom úvere obsahovať.
Preskúmaním veci krajský súd zistil, že žalobca pri poskytnutí spotrebiteľského úveru E. S. nepostupoval v súlade s citovanými ustanoveniami zákona o ochrane spotrebiteľa a ZoSÚ.
Nedôvodná je námietka žalobcu, keď tvrdí, že si svoju zákonnú povinnosť v zmysle § 9 ods. 1 a ods. 2 písm. a) a c) ZoSÚ v celom rozsahu splnil a uzavretá zmluva o pôžičke obsahuje všetky zákonom požadované náležitosti. Zmluva o spotrebiteľskom úvere preukázateľne neobsahuje ani údaj o druhu spotrebiteľského úveru, ani adresu predávajúceho, na ktorej spotrebiteľ môže uplatniť reklamáciu alebo sťažnosť.
Tým, že Zmluva o pôžičke neobsahuje údaje podľa § 9 ods. 2 ZoSÚ, t. j. konkrétne termíny jednotlivých splátok, výšku istiny, úrokov a iných poplatkov a obsahuje len výšku jednotlivých splátok, počet splátok a termín konečnej splatnosti s tým, že ďalšie údaje sú obsiahnuté v splátkovom kalendári, ktorý bol spotrebiteľovi preukázateľne doručený až po podpise zmluvy o úvere, aj podľa názoru súdu je takáto obchodná praktika neprípustná a odporujúca čestnej obchodnej praxi. Neobstojí tvrdenie žalobcu, že uvedené informácie boli obsahom samotnej zmluvy o spotrebiteľskom úvere ako aj splátkového kalendára, ktorý tvorí neoddeliteľnú súčasť zmluvy. Je neprípustné, aby podstatné náležitosti zmluvy s spotrebiteľskom úvere podľa § 9 ods. 2 ZoSÚ, ktoré zmluva pod sankciou neplatnosti, resp. pod sankciou straty práv veriteľa na úroky a poplatky musí obsahovať, boli spotrebiteľovi len dodatočne po podpise zmluvy doručované poštou a zároveň vyhlasované za neoddeliteľnú

22
4S/48/2014
súčasť zmluvy bez toho, aby bol k tomu potrebný písomný súhlas druhej zmluvnej strany. Takýto postup je v rozpore aj s príslušnými ustanoveniami Občianskeho zákonníka. Je neprípustné, aby spotrebiteľ vzal výšku úveru len na vedomie a aby jeho podpis na zmluve nahrádzal jeho výslovný a jednoznačný súhlas s výškou úveru.
Za neprijateľnú podmienku považuje súd, v zhode so žalovaným správnym orgánom aj neuvedenie druhu spotrebiteľského úveru v zmysle § 9 ods. 2 písm. a) ZoSU ako jednej z podstatných obsahových náležitostí zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Súd sa stotožnil s tvrdením žalovanej, že predmetná zákonná požiadavka nie je splnená, ak podstatná náležitosť, akou druh spotrebiteľského úveru nepochybne je, vyplýva iba nepriamo z definície iného pojmu v rámci všeobecných obchodných podmienok. V danom prípade ide o neprijateľnú podmienku v zmysle § 53 ods. 4 Občianskeho zákonníka.
Neobstojí ani argumentácia žalobcu, že si splnil svoje zákonné povinnosti uložené mu v § 4 ods. 1 a 2 ZoSU a formulár spolu so všetkými jeho náležitosťami bol spotrebiteľovi riadne a včas pred podpisom zmluvy odovzdaný s poukazom na zmluvné dojednanie obsiahnuté v uzavretej zmluve o pôžičke.
Súd sa v tejto súvislosti stotožnil z názorom správnych orgánov, že konanie žalobcu vykazuje znaky obchodnej praktiky v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti z dôvodu, že vybočuje z pravidiel čestnej obchodnej praxe a všeobecnej zásady dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti. Aj keď je v zmluve uvedené, že spotrebiteľ prehlasuje, že „pred uzavretím zmluvy bol písomne oboznámený so zmluvnými podmienkami prostredníctvom Štandardných európskych informácií o spotrebiteľskom úvere, ktorý mu bol doručený a tento prevzal“ na túto zmluvnú podmienku nemožno prihliadať a správne postupovali správne orgány, keď ju posúdili ako neprijateľnú a konštatovali, že táto zmluvná podmienka je v rozpore s požiadavkou dobrej viery, zakladá hrubý nepomer v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, lebo na spotrebiteľa neprijateľne prenáša dôkazné bremeno v otázke oboznámenia sa s obsahom formulára. Existuje totiž nezanedbateľné nebezpečenstvo, spočívajúce v tom, že zmluvná podmienka spotrebiteľa ovplyvní pri uplatňovaní jeho práv, resp. u spotrebiteľa vyvolá dojem, že sa nemôže dovolávať súdnej ochrany, keďže platí domnienka, že podpisom prehlásil, že bol písomne oboznámený so zmluvnými podmienkami. Odkaz žalobcu na takéto prehlásenie spotrebiteľa nepreukazuje dostatočne, že zabezpečil informovanie ešte pred uzatvorením zmluvy, a teda, že si splnil túto povinnosť. Žalobca pri svojej činnosti využíval nekalé obchodné praktiky, ktoré zákon zakazuje a ktoré môžu negatívne vplývať na spotrebiteľa pri jeho rozhodovaní o obchodnej transakcii. Skutočnosť, že neinformoval spotrebiteľa pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere a ani o zmluve o spotrebiteľskom úvere jasne a určito o podstatných podmienkach zmluvy, značne obmedzil jeho schopnosť urobiť rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by pri dostatku informácií inak neurobil. V dôsledku takéhoto konania dochádza k porušeniu ekonomického záujmu spotrebiteľa vo veľkom rozsahu.
Správne preto postupovali správne orgány, keď postup žalobcu vyhodnotili ako porušenie zákazu používania nekalej obchodnej praktiky, ktorá je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a ktorá môže podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k službe podľa § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 7 ods. 2 písm. a) a b) zákona o ochrane spotrebiteľa a za toto porušenie bola žalobcovi správne uložená pokuta vo

23
4S/48/2014
výške 5.000 Eur podľa § 24 ods. 1 zákona. Správne orgány dostatočne odôvodnili aj výšku uloženej pokuty.
Z uvedených dôvodov krajský súd žalobu podľa § 250j ods. 1 O.s.p. zamietol.
O trovách konania krajský súd rozhodol podľa § 250k ods. 1 O.s.p. a žiadnemu z účastníkov nepriznal náhradu trov konania, pretože žalobca v konaní nemal úspech a žalovaná aj pri úspechu v konaní nemá nárok na náhradu trov konania.
Senát krajského súdu vo veci rozhodol jednohlasne.
Poučenie:	Proti tomuto rozsudku je prípustné odvolanie do 15 dní odo dňa jeho
doručenia na Najvyšší súd SR v Bratislave prostredníctvom Krajského súdu v Prešove a to písomne v dvoch vyhotoveniach.
V odvolaní sa má popri všeobecných náležitostiach (§ 42 ods. 3) uviesť, proti ktorému rozhodnutiu smeruje, v akom rozsahu sa napáda, v čom sa toto rozhodnutie alebo postup súdu považuje za nesprávny a čoho sa odvolatel’ domáha, teda ako navrhuje, aby vo veci rozhodol odvolací súd.
V Prešove dňa 13. novembra 2014
/
JUDr. Viera Zo Páková
predsedníčka senátu